.:: DAWGS - www.hounddawgs.org ::.
Så vi løp videre...
...inn i Summerland -
- og det stedet de sa at ikke fantes.
Og hele tiden hadde vi ulver i hælene.
Svarte masker, støvler...
...og han de kalte The Eye.
Vi hadde kommet for å gjøre det som må gjøres, -
- for å bli kvitt tåken til våre tidligere liv.
Menneskeheten har tatt det neste steg i evolusjonen.
Utendørs temperatur er 20 grader celsius.
David.
Vi tror, jeg og menneskene her, at du er en mektig telepat.
David.
Telekinetiker, muligens.
Som betyr at du kan kontrollere materie med tankene.
Avdelingene ble skapt av våre myndigheter for å studere folk som deg og Syd.
Og de som de ikke kan kontrollere, dreper de.
Hører du stemmer? Nå?
De er høyere her.
Så mye makt.
Det gjør deg kvalm.
- Jeg vil at du skal fokusere på stemmene. - Nei.
Det gjør det verre.
Tro meg. Du er trygg her.
Lukk øynene.
Fokuser.
Det er én enkelt stemme som roper på deg.
David?
- Hører du den? - David?
Kan du finne den?
David.
- David. - Gjør det!
Ok, jeg vil at du skal konsentrere deg.
David.
- Se bort fra alle de andre stemmene. - David.
Se for deg at du har en stor volumknapp...
- David. - ...og du skrur ned lyden...
- David. - ...til alt du hører er den ene stemmen.
David?
David.
Det er bra, David.
Veldig bra.
Det er det vi kaller telepati.
Få deg litt søvn.
I morgen skal vi jobbe med hukommelsen.
- Hei. - Hei.
Er du bedre i form?
Hva mente hun med "jobbe med hukommelsen"?
David, folk har alltid fortalt deg at du er syk.
Hva om jeg sa at det er en løgn?
Hva om jeg sa at ethvert minne du har om psykiske lidelser, -
- stemmene, hallusinasjonene, at det var kreftene dine?
Og hva om jeg kunne gjøre noe mer enn å bare si det?
Hva om jeg kunne vise deg?
Hjelpe deg å omskrive livshistorien din?
Har vi tid til det?
- Sa du ikke at Avdeling Tre... - Vi tar oss tid.
Du er viktig for oss, David.
For meg.
Jeg trenger deg frigjort. Fokusert.
Det er slik vi får det til.
Vi kikker tilbake i tid, -
- vi finner kreftene dine og ser hva som utløser dem.
Men det som er viktigst er at vi gjør deg hel.
Amy.
Vent, Amy!
Kom, King.
Kom.
Du skjønner hvorfor jeg sa at du måtte se dette med egne øyne.
Vi kaller dette hukommelsesarbeid.
Amy.
Søsteren din.
Hvor gammel var jeg, 8? Hvordan er dette...?
Er vi...? Er vi inne i hodet mitt?
Ptonomy er vår såkalte hukommelsesartist.
Det er hans talent.
- Kan jeg snakke til dem? - Det er best om du lar være.
Det endrer minnet.
Bare ta det inn over deg.
Første gang handler det om å akseptere at det er ekte.
Og så kan vi fokusere på arbeidet.
Å ta deg tilbake til de minnene i fortiden din -
- da du først kjente tegnene på denne såkalte sykdommen.
Jeg skal vise deg at det egentlig bare var talentet ditt.
Vi skal gjøre deg hel igjen.
Kom, Davey. Mamma sa vi måtte være hjemme til kl. 18.
Kom, King.
Kan jeg...? Kan vi følge etter dem?
Lat som vi er på museum.
Ditt museum.
Det er ditt sted. Du er sjef.
Hvor vil du dra? Hva vil du se?
Føl det hele igjen.
- Du er tilbake i kroppen din, i øyeblikket. - King!
King.
- Kom. - Kom, King.
Nei, nei.
Ikke slik.
I rekker. Ser du?
- Ok. - Og la...
Ja? Ok.
En svær en.
Og trekk pusten dypt.
Prøv å se det fra utsiden. Ta avstand.
- Ok. Stå i ro. - Jeg gjør det.
Hei. Ikke fusk.
- Jeg gjør ikke det. - Rett her.
- Er det moren din? - Rett der.
Jeg har vokst mye.
Vi bor på landet.
Nord i delstaten. Det er ikke lysforurensing her.
Pappa, -
- han er astronom.
Han var det.
Han... Han døde i fjor.
"'Til sengs, til sengs', sa moren."
- De lot meg ikke... - 'Til sengs', sa hun.
- Den sinte gutten, ansiktet hans var rødt. - Jeg var på sykehuset.
"Ansiktet hans ble rødt."
Men hvorfor ser jeg ikke ansiktet hans?
Du kan det. Dette er ditt minne. Bare se opp.
"Ansiktet hans ble rødt.
Og med et skrik, kappet han av hodet."
"'Ikke legge meg', sa han."
Og le og se, hans mor var død.
"Død, død."
Nei, nei!
Nei, jeg kan ikke.
- Nei, jeg kan ikke. Nei. - Da...
- Jeg kan ikke. Jeg... - Det går fint.
Det er ikke ekte. Det er bare minner.
Jeg følte det samme min første gang. Ok?
Ok. Ta det rolig.
Du ser ting. Du er tilbake der. Du føler det samme.
- Hvordan kommer jeg meg ut? - Det går fint.
Nei. Hvordan...? Jeg vil bare...
Sov.
Og vi vet begge hvem den sinte gutten var.
Gjør vi?
David.
Meg?
Veldig bra.
Det...
Ikke sikker på om det er derfor jeg prater.
Beklager.
Du virker nervøs i dag.
Nei. Dette...
Dette er sånn jeg er.
Er alt i orden hjemme? Med kjæresten?
Hun...
Vi...
Jeg vil ikke snakke om det, ok? Gud!
Jeg er ikke en lett mann å...
Hun dro. Philly.
Nei. Jeg... Hun ville det, og...
Og lyn, skjønner? Som...
Har du tyggis? Eller en pastill?
Eller noe å drikke? Munnen min...
Et brudd kan være veldig forstyrrende -
- for noen i din tilstand, David. Får du nok søvn?
Om natta, mener du?
Ja. Nei, det går fint.
Dampen og...
Jeg mener, det er jo ikke som om...
Kanskje hun kommer tilbake.
Jeg tror det. Det er sånn vi er.
Og vi har snakket om at det ikke er sunt.
Veldig stressende, frem og tilbake.
Hva mente du med "dampen"?
- Hva? - Du sa "dampen"?
Nei, jeg gjentok bare noe som stemmene sa.
Sånn å forstå.
Som jeg sa, denne dynamikken, det å krangle og bli venner igjen, -
- det er ikke bra for tilstanden din, David.
- Du trenger et roligere miljø. - Ok.
Jeg skal jobbe med det.
Hei!
Er du frisk i hodet nå?
Hva er dette?
Jeg tenkte at kanskje du var sulten. Jeg kan lage litt...
Egg eller noe.
Grekeren?
Er dette min komfyr eller...?
Ei jente jeg fingret fikk skikkelig sansen for meg.
Hun hadde alle disse menyene på kjøleskapet sitt, -
- så jeg tenkte at kjerringa kunne leve uten å lage ragu igjen.
David.
Hei.
Det går fint.
Drikk dette.
Det er melk. Det hjelper.
Den første gangen er alltid verst. Hukommelsesarbeidet.
Kjæresten din kastet opp.
Syd.
Hun er med Melanie, de holder på med snakkearbeid.
Sånn er det. Hukommelsesarbeid med meg og snakkearbeid med dr. Bird.
Finne ut hva alt dette betyr.
Melanie tror at du er nøkkelen.
Nøkkelen til hva da?
Til å vinne krigen, -
- og andre ting.
Dr. Bakers avanserte tidsreiseklasse har blitt avlyst.
Hun kalte deg en hukommelsesartist.
Melanie... Du...
Var det bare deg?
Det er merkelig imponerende.
Pappa hadde dårlig hukommelse.
Artilleripatron i krigen. Ble døv på ett øre.
Men han var aldri flink med fakta og datoer og sånt.
Han pleide å knipse med fingrene når han glemte navnet mitt.
Som er morsomt fordi jeg husker alt.
Hva mener du?
Jeg husker fødselen min.
Før, til og med. Livmoren.
Vet du hvor høyt hjertet banker?
Se for deg at du husker at du var inne i din mors kropp, -
- varm og blind, og så et intenst trykk -
- og plutselig...
...lys.
Fortell meg om boka.
- Hvilken bok? - Verdens sinteste gutt.
Jeg vet ikke. Jeg kan ikke huske.
Ikke egentlig.
Jeg synes minnet var tydelig.
Var det virkelig...? Leste foreldrene dine virkelig den for deg?
Fordi det ville vært...
Det er sykt.
Jeg vil ikke snakke om det.
Ikke jeg heller.
Det er ikke min sak.
Jeg er minne-fyren. Ikke snakke-fyren.
Ta den tiden du trenger.
Som jeg sa, den første gangen suger.
Jorden er den eneste planeten i vårt solsystem ikke oppkalt etter en gud.
Hei.
Jeg vet ikke om dette hjelper.
- Hukommelsesarbeidet. - Ja.
Jeg tenkte også det.
Da jeg kom hit ville jeg bare tilbake til deg.
Hva hadde det å si om mamma var slem mot meg?
Eller det jeg så da jeg var deg?
Jeg forstår det fortsatt ikke.
Det kom et sterkt lys.
Det er alt jeg husker.
Vi byttet plass -
- og alt i dagrommet var så høyt.
Folk skrek.
Vi må...
Og lysene.
Trommer i hodet mitt.
Jeg har aldri følt noe slikt før. Og...
Noe annet.
Noe...
Det var da det skjedde.
David, jeg tror...
...at jeg drepte vennen din.
Jeg er så lei for det.
Det er ikke din skyld.
Ikke gi en grønnskolling...
...en bazooka og bli sjokkert når ting går galt.
Hva sa du?
Ikke noe. Jeg bare...
De hørte det.
Da jeg brukte dine krefter.
Melanie og de andre.
De hørte det og de kom.
Og Avdeling Tre kom fordi de hørte det også.
De trodde de hadde funnet deg.
Men det var meg.
Overraskelse.
Jeg...
Jeg vil klemme deg.
Du kan ikke det.
Vi kan holde hender.
Kan jeg være ærlig? Det er ubehagelig for meg.
Selv med hanskene.
Jo nærmere jeg kommer noen, desto sterkere blir følelsen.
Det er som å ha maur over hele kroppen. Små angststikk under huden.
Noen ganger må jeg bare konsentrere meg om å ikke skrike.
Vi vil jo ikke det.
Nei.
- Beklager. - Det er ikke nødvendig.
Vi har en intellektuell romanse.
Jeg liker det.
Ok, Mr. Haller, prøv å ikke nyse.
Hvorfor skulle jeg nyse?
Bare et eksempel.
Jeg mente, ikke beveg deg.
Det ødelegger bildet.
Eple.
Nixon.
Løk.
Nei. Løk.
- Julenissen. - Snakker du til meg?
Nei, det gjør jeg ikke. Beklager.
Alaska.
Nei, man leker ikke slik.
Jeg snakker til meg selv av og til.
Eller ikke til meg selv. Til stemmene.
Man skal jo ignorere dem.
- Noen ganger... - Og ikke snakk.
Beklager. Det er på listen over nei-ting. Å snakke.
Å, som å nyse?
- Må du nyse? - Nei. Bare...
Bare så det er sagt så snakket jeg til Kerry, ikke til meg selv.
- Vent, jeg trodde du het Cary. - Jeg gjør det.
Så du snakker til Cary. Bare ikke den Cary som er deg selv.
Nettopp. Du har en særdeles stor amygdala.
Takk.
Ok.
Trekk pusten dypt. Prøv å tenke på noe eller noen du...
...elsker.
Ikke vær redd, jeg kan gå.
Han kommer tilbake på torsdag.
Jeg tror han skal fri.
David.
Å, det er...
Bra jobbet.
Bra jobbet?
Nei, jeg... Det er flott.
Jeg er glad på dine vegne.
Så snilt av deg, men...
Jeg vet ikke sikkert, altså.
Mannfolk, altså.
Men hvem vet? Kanskje du og Philly.
Jeg liker henne.
Jeg tror hun forstår deg.
Nei, det... Det er teit.
Jeg... Det kommer ikke til...
Men hvorfor kan ikke du ha det som alle andre har?
En fint hjem, en familie.
Fordi jeg er syk.
Og hva er poenget med komfyren?
- Du mener hva den kan? - For meg.
Ser jeg ut som jeg trenger en komfyr?
Du vet hvordan de i baseball sier at "han der kan brukes overalt"?
Komfyren er det moderne hjems altmuligmann.
Du kan lage mat på den, du kan varme opp et rom med den, -
- du kan lese ved den.
Diktere har til og med knertet seg selv -
- via den velkjente "hode i ovnen" -metoden.
Burde jeg begå selvmord?
Hør, jeg bryr meg ikke om hva du gjør med den.
Jeg prøver bare å bytte en komfyr i litt dop.
Det er alt.
Vi kan gå på vekt...
- Jeg finner den ikke... - Nei. Jo. Nei.
Du.
Mazel tov.
Hvorfor er det blått?
Det er alltid blått.
Sant det.
Vi burde... Du vet den legen du går til?
Har han noen gode...?
Du har vært hjemme hos ham, sant? Er det fint?
- Du mener dr. Poole? - Ja.
Hans...
Jeg spør fordi jeg tenkte at kanskje en kveld, -
- når han ikke er hjemme, så kan vi snike oss inn...
Fordi det kan være...
Jeg spør. Vi kan tjene mye på det, vet du.
Jeg snakker type actionfilm, -
- "én siste jobb før jeg gir meg" -greia. Skjønner du?
- Lenny. - Hva?
Rødt lær, gult lær.
Stopp.
Hva skjedde?
Ikke noe.
Din reaksjon på Lenny, hva så du da du så på henne?
Ikke noe. Vi var rusa.
Jeg... Jeg ser ting, ok?
Det er ikke ekte. Det er hjernen min.
Det er den gamle forklaringen: Schizofrene vrangforestillinger.
Du er ikke schizofren.
Du har krefter.
Det du ser er ekte.
Som jeg viste deg med stemmene.
Som minner meg på noe.
Jeg har lyst til å dra tilbake til noe annet.
Stille! Jeg snakker. Beklager.
Du virker nervøs i dag.
Niks. Dette er sånn jeg er.
Er alt i orden hjemme?
Kjæresten din?
Vi... Jeg er ikke en lett mann å...
Hun dro. Philly.
Nei. Hun ville det og... Og lynet, sant?
Stopp.
Hva skjedde der?
Jeg vet ikke.
Så du det?
- Det var et glipp, et tidshopp. - Ja.
David, det er veldig viktig at du husker alt.
Jeg gjør det. Jeg skal det. Kanskje jeg ble distrahert eller...
Nei. Selv om du fokuserer på noe annet så er det omringende minnet fortsatt der.
Det er greit å være forvirret.
Vi skal finne ut av sannheten sammen.
Ta oss tilbake.
Hun dro. Philly.
Nei. Jeg... Hun ville det og...
Noe skjedde, og...
Lynet, sant?
- Har du tyggis eller...? - Vent.
Det var et glimt. Så du det?
Du var på et kjøkken. Kanskje for seks år siden?
Du brukte kreftene dine.
Jeg vet ikke. Jeg så ikke noe.
Konsentrer deg. Prøv å fokusere på hva du tenkte på.
En leilighet. Et eller annet hadde skjedd.
- Beklager. - Det går bra.
Bare ikke tenk på noe, -
- så skal jeg få oss dit.
Hva skjedde?
Jeg vet ikke. Jeg fikk ikke til...
Han er for sterk.
Det er ikke meg. Jeg...
- David. Du må stole på oss. - Jeg gjør det.
Jeg sa jo det.
David?
David.
Hva sa du?
Jeg sa, hvordan går det?
Fint.
Bare, du vet...
- Det er mye å ta inn over seg. - Jeg vet det.
Jeg var bekymret.
Ja.
Hva var det? I minnet.
Melanie vil ikke si det.
Det var bare barnegreier.
Men det går fint at jeg tok deg med hit?
Ja, selvfølgelig. Tuller du? Dette stedet er vakkert.
Tror du vi er trygge her?
Akkurat nå.
Men jeg vet at de leter etter oss.
For å eksperimentere eller...
- Men jeg skal beskytte deg. - Hva sa du?
Nei, du sa...
Jeg trodde...
Glem det.
- Nei, hva er det? - Ikke noe. Jeg bare...
Tenkte du nå, inne i deg, tenkte du: "Jeg skal beskytte deg"?
Nei. Jeg vet ikke.
Beklager, jeg lytter ikke.
- Jeg kan ikke kontrollere det ennå. - Så lær det.
Fordi ikke alt er...
Nei, jeg vet det. Bare...
Men du er søt, da.
David.
Du beveger på deg.
Jeg sa du ikke måtte.
Jeg beklager. Det er bare...
Er vi snart ferdige?
Om et par...
Vi prøver bare å finne ut hvor alle minnene dine er lagret.
Vi prøver å kartlegge nettverket.
Tenk på hva som skjer deretter.
Og denne følelsen du har, av å se en annen verden ut av sidesynet, -
- når begynte det?
Da jeg var 10, 11.
Én siste jobb før vi gir oss.
Det er litt vanskelig å...
Det er som å skrive en liste mens folk skriker deg i øret.
Kan tjene rått.
Pillene jeg ga deg burde hjelpe på det.
De gjør det. Litt.
Det er alltid blått.
- Du supplerer vel ikke? - Hva mener du?
Forrige gang brukte du ordet "damp". Jeg søkte det opp. Det er en dop.
Nei. Jeg gjør ikke det.
Pillene. Resepten.
Det er alt jeg tar.
Ti eller 11...
...sa du at du var da synene begynte.
Hva husker du best fra den tiden?
Andromeda...
...Kassiopeia...
...Bjørnevokteren, Store hund, Ulven.
Teleskopet...
På himmelen.
Pappa var...
Min far var en... Han studerte stjernene.
- En astronom. - Ja.
Og han pleide å vekke meg midt på...
Og...
Vi kjørte i pickupen hans...
Og jeg så opp på lysene på himmelen og...
...de snakket til meg.
Stjernene.
Som var... Jeg trodde de snakket til alle.
Og jeg fortalte det til pappa og først sa han: "De taler til meg også."
Men han mente det metaforisk.
Og hva sa stjernene?
Nei. Det...
Jeg får ikke lov til å si det.
Dette stedet er trygt, David. Ingen kan ta deg her.
Nei, jeg... Det går fint.
Vent, vi burde...
La oss snakke om noe annet, ok?
Hva sa du den artikkelen handlet om?
En ny dop eller noe?
Det er bare et skap, David. Ikke noe å være redd for.
Ser du?
Ikke noe å være redd for.
Så, -
- kan ikke du fortelle meg hva stjernene sa?
David.
Hva sa du?
Jeg sa ikke noe.
Nei, er...?
Det hørtes ut som en kvinne.
Jeg sa ikke...
Sa du noe?
- Nei. - Hun sier at hun ikke sa noe heller.
- Hvem? - Kerry.
Jeg trodde du het det.
Hør, kan vi...? Er vi ferdige?
Fordi jeg må...
Vi er nesten ferdige, ok?
David. Hvor er du?
Amy?
David.
Jeg har jo sagt det. David Haller.
H-A-I-I-E-R.
Som jeg sa på telefonen, vi har aldri hatt en David Haller her.
Det er jo ren galskap.
Vi bruker ikke det ordet her.
Jeg vet ikke hvilket annet ord jeg kan bruke.
Mrs. Haller, hvis broren din hadde vært her...
Han var det.
Da hadde det vært loggført.
Hør, jeg vet ingenting om loggene deres.
Jeg har vært her hundrevis av ganger.
Jeg har besøkt ham her i mange år.
Forstår du?
- Jeg satt på det rommet. Jeg traff legen. - Denne Kissinger som du nevnte...?
Ja. Dr. Kissinger.
Douglas. Dennis.
Kissinger. Han jobbet med David i nesten to år, -
- og han ble bedre. Mye bedre.
La meg tippe.
Du har aldri hørt om ham heller.
Kanskje du har blandet oss med et annet sykehus.
Står noen bak dette?
Blir du truet?
Miss Haller, -
- jeg begynner å lure på om du burde legges inn til observasjon.
- Hva? - Si meg...
...har du noensinne gått til psykiater for paranoide vrangforestillinger?
Amy.
Amy!
David?
Amy!
David...? Hva skjedde?
Hva sa du?
Hjernen din lyser som bare det. Det er all slags aktivitet på gang.
Jeg har aldri sett noe liknende.
- Det var ikke et minne. - Jeg...
Jeg hørte nettopp søsteren min.
Ligg stille.
- Hva? - Jeg må... Ikke rør deg.
Jeg kommer straks tilbake.
Dro du?
Hallo?
Faen.
Kom.
Ok.
Jeg er ferdig med dette!
Nei!
Ja, ser du?
- Sjekk det der! - Herregud!
- Se på dette. Ser du dette? Kom igjen. - Herregud.
- Kom hitover. - Sjekk dette.
Dere må se på dette.
Se på dette.
David Haller.
- H-A-I-I-E-R. - Som sagt...
- De har henne. Avdeling Tre. - Sannsynligvis.
Du kan ikke hjelpe henne.
Jeg må dra.
Heisen går opp.
Går ned.
- Du skal dra. - Bare et par dager.
Er det meg?
Er det på grunn av meg?
Vi kan holde hender.
- Jeg har lyst. - Syd, jeg...
Jeg var i maskinen, MR-maskinen, og jeg så Amy.
Du så søsteren din i MR-maskinen?
Nei. Hun... Jeg fant henne.
Jeg hørte henne, og hun leter etter meg.
Og de... Jeg tror de fant henne.
Avdeling Tre.
Hun er i trøbbel.
Jeg vet ikke. Jeg kan ikke...
Det er blandet sammen.
Noe er galt med meg, jeg vet det, men jeg kan ikke forlate henne.
Bli her.
Fullfør arbeidet.
Ikke lenge. Bare lenge nok til å lære egenskapene dine, -
- til å lære hva vi kan gjøre sammen.
Så kan vi redde henne slik vi reddet deg.
Fullfør arbeidet.
Hvordan vet jeg at ikke de dreper henne?
Fordi hun er en lokkedue.
- Ned. - På vei ned.
Skal vi begynne?
.:: DAWGS - www.hounddawgs.org ::.
Norske tekster: Lise McKay